Egyedülálló automobil került kalapács alá.
Az idén 118 éves Peugeot Type 37-es egyetlen fődarabját sem cserélték még ki, és ma is működőképes – sőt, alig várja, hogy ismét versenyre kelhessen! A Peugeot Bébé (azaz baba) 1905-ben látta meg a napvilágot, és egy csapásra hatalmas sikert aratott. Praktikus volt, modern és gyors, mégis megfizethető – nem véletlen, hogy a márka éves termelésének a 80 százalékát ez a modell tette ki. A márka ügyfelei és a közvélemény azonban már évekkel korábban is ezen a becenéven emlegették a francia márka legkisebb autóit. A történetünkben szereplő, 1902-es gyártású Type 37-est is ezért regisztrálták Bébéként a Bonham’s aukciós ház őszi árverésén.
Habár a történelem a Type 69-est (az „igazi” Bébét) tekinti mérföldkőnek a Peugeot életében, a Type 37 sok szempontból forradalmibb volt neves utódjánál. Ez volt például az első Peugeot, amely orrmotort kapott, és amelyben nem lánc, hanem kardántengely vitte hátra az erőt a hajtott hátsó tengelyhez. Ugyanez az egyhengeres, 652 cm3-es motor hajtotta a későbbi Bébét is, és bár 5,5 lóerős teljesítménye fele-kétharmada volt csupán a századfordulón alkalmazott, soros kéthengeres Peugeot-motorokénak, az újszerű hajtásláncból eredő kisebb veszteségeknek, valamint a három mázsát alig meghaladó tömegnek köszönhetően ennyi is elég volt ahhoz, hogy akkoriban szédítőnek számító 40 km/óra sebességre gyorsítsa a 245 centiméteres autót.
![Image](/peugeot/images/2020/01/04/peugeot-type-bp1.jpeg)
![Image](/peugeot/images/2020/01/04/peugeot-type-bp1-2.jpeg)
Történetünk főszereplője ennek az ultramodern automobilnak az egyik első példánya. Egy brit katonatiszt, bizonyos Kelly kapitány az 1902-es párizsi autószalonon pillantotta meg a kis Peugeot-t, és annyira magával ragadta a merészen futurisztikus karosszéria, hogy rögtön megvásárolta a standon kiállított példányt. A könnyű autócskát áthajózták Angliába, majd éveken át semmi érdemleges nem történt vele. Kelly kapitány szemmel láthatóan jó gondját viselte: a korabeli újságok szalagcímként hozták le a rémisztő gépezetek által okozott baleseteket, ám a Type 37-es elkerülte a reflektorfényt, 1947-ben pedig sértetlen állapotban került Kenneth Bowyer úr birtokába. Új tulajdonosa lelkesen vetette bele magát a világháború után újrainduló motorsport-életbe, 1949-ben benevezte az akkor már 47 éves autót a London és Brighton között zajló országúti veteránautó-versenyre. Egy korabeli fotográfián jól látható, hogy az autó akkor pontosan ugyanúgy nézett ki, mint most, 70 évvel később.
Bowyer úr 1988-ban bekövetkezett haláláig többször is rajthoz állt ezen a versenyen, majd özvegye egy ismert veteránautó-gyűjtőnek adta el az autót. Az új tulajdonos, Neil Corner nem szakította meg a hagyományt, és rendszeresen versenyzett az autóval, amely 2019-ig további két alkalommal cserélt gazdát – mindketten többször teljesítették vele a London-Brighton futamot. Az autó utoljára 2012-ben versenyzett, azóta raktárban pihen, ám amikor elkezdték felkészíteni a Bonham’s aukciójára, motorja – öt év állás után – első próbálkozásra beindult. Ez egy gondosan felújított autótól is csodálatos teljesítmény volna, ám ehhez a Type 37-eshez soha egyetlen restaurátor sem nyúlt hozzá 118 éves története során: nem csak motorja, kárpitozása és festése eredeti, hanem még az 1902-ben összeállított szerszámkészlet is hiánytalanul megvan.
Ez a tény igazi különlegességgé teszi az autót, amelyet egyébként még első tulajdonosa szerelt fel olyan korabeli extrákkal, mint a Gamage-Nulites gyártmányú fényszórók, a hátsó reflektor, vagy a lenyitható vászontető, amely talán a legrosszabbul viselte a több mint egy évszázad megpróbáltatásait.
A hozzáértő szakember rendszeres gondozása alatt álló Peugeot Type 37 piaci értékét 60-80 ezer angol fontra (23-31 millió forintra) becsülték a Bonham’s szakértői. Ez annak fényében, hogy a típusból mindössze száz darab készült, meglehetősen jutányos árnak hangzik. Hamarosan azonban ennél is többet érhet az A1386 rendszámú autó, hiszen a típus két éven belül betölti 120. évét. Ez a jubileum pedig tökéletesen alkalom volna arra, hogy a kopottan is életvidám jármű elfoglalja méltó helyét a Peugeot gyári múzeumában, mint a világ legidősebb bébije.
Bowyer úr 1988-ban bekövetkezett haláláig többször is rajthoz állt ezen a versenyen, majd özvegye egy ismert veteránautó-gyűjtőnek adta el az autót. Az új tulajdonos, Neil Corner nem szakította meg a hagyományt, és rendszeresen versenyzett az autóval, amely 2019-ig további két alkalommal cserélt gazdát – mindketten többször teljesítették vele a London-Brighton futamot. Az autó utoljára 2012-ben versenyzett, azóta raktárban pihen, ám amikor elkezdték felkészíteni a Bonham’s aukciójára, motorja – öt év állás után – első próbálkozásra beindult. Ez egy gondosan felújított autótól is csodálatos teljesítmény volna, ám ehhez a Type 37-eshez soha egyetlen restaurátor sem nyúlt hozzá 118 éves története során: nem csak motorja, kárpitozása és festése eredeti, hanem még az 1902-ben összeállított szerszámkészlet is hiánytalanul megvan.
Ez a tény igazi különlegességgé teszi az autót, amelyet egyébként még első tulajdonosa szerelt fel olyan korabeli extrákkal, mint a Gamage-Nulites gyártmányú fényszórók, a hátsó reflektor, vagy a lenyitható vászontető, amely talán a legrosszabbul viselte a több mint egy évszázad megpróbáltatásait.
A hozzáértő szakember rendszeres gondozása alatt álló Peugeot Type 37 piaci értékét 60-80 ezer angol fontra (23-31 millió forintra) becsülték a Bonham’s szakértői. Ez annak fényében, hogy a típusból mindössze száz darab készült, meglehetősen jutányos árnak hangzik. Hamarosan azonban ennél is többet érhet az A1386 rendszámú autó, hiszen a típus két éven belül betölti 120. évét. Ez a jubileum pedig tökéletesen alkalom volna arra, hogy a kopottan is életvidám jármű elfoglalja méltó helyét a Peugeot gyári múzeumában, mint a világ legidősebb bébije.
Peugeot Type 37 műszaki adatok
Motor |
egyhengeres, négyütemű benzinmotor |
Lökettérfogat |
652 cm3 |
Legnagyobb teljesítmény |
5,5 LE |
Végsebesség |
40 km/óra |
Teljes hosszúság |
2450 mm |
Tengelytáv |
1400 mm |
Férőhelyek száma |
2 fő |